ВОЙНА И МИР по романа на Лев Толстой
Участват:
КЛЕМАНС ПОЕЗИ графиня Наташа Ростова
АЛЕСИО БОНИ княз Андрей Болконски
АЛЕКСАНДЪР БЕЙЕР граф Пиер Безухов
МАЛКЪЛМ МАКДАУЪЛ княз Николай Болконски
АНДРЕА ДЖОРДАНА граф Иля Ростов
ВЛАДИМИР ИЛИЪН генерал Михаил Кутузов
ДМИТРИЙ ИСАЕВ граф Николай Ростов
ВАЛЕНТИНА ЧЕРВИ княжна Маря Болконска
ХЕНЕЛОРЕ ЕЛЪСНЕР графиня Наталия Ростова
БЕНДЖАМИН СЕДЛЪР Долохов
ТОНИ БЕРТОРЕЛИ княз Василий Курагин
ВИОЛАНТЕ ПЛАЧИДО княжна Елен Курагина
ИГОР КОСТОЛЕВСКИ цар Александър
АНА КАТЕРИНА МОРАРЮ Соня
КЕН ДЮКЕН княз Анатол Курагин
ХАРИ ПРИНЗ Василий Денисов
ЕЛОДИ ФРЕНК княгиня Лиза Болконска и др.
Нашата история започва през 1805 година,
когато император Наполеон Бонапарт промени плановете си
и вместо да нападне Англия, поведе войските си към Източна Европа,
по поречието на Дунав. Войските му се придвижваха със скорост, която
военните стратези в наши дни определяха като недостижима.
А в Москва никой не предполагаше какво ни очаква.
В домът на Ростови се готвехме да празнуваме именните дни
на графинята и нейната дъщеря - Наташа.
Както винаги никой в този дом не се тревожи за разходите.
Достатъчно! Не мога да дишам!
Но така се подчертава прекрасната Ви фигура.
И какво от това, ако ще ми пречи да танцувам?
Наташа, танцуваш прекалено много. Моля те, спри се поне за минута.
Майко, корсетът ми е прекалено стегнат. И няма да обуя тези обувки!
Не можеш да ходиш боса! Къде отиваш?
При брат ми. Искам да види роклята ми.
Николай!
Николай? Къде си?
Николай...
Соня?
Моля те, не казвай на мама.
Наташа! Наташа!
Николай!
Виждал ли си Наташа?
Наташа? - Аз я видях със Соня. И беше боса!
Ще ми помогнеш ли да я открием?
Соня, какво е усещането?
За първи път се почувствах щастлива.
Сигурно е прекрасно.
И ужасно... - Защо да е ужасно?
Вие ме приехте в семейството си и не знам какво ще каже майка ви...
Не се тревожи, това ще бъде нашата тайна.
Може би някой ден ти ще пазиш моята тайна.
Когато срещна някой, за когото да се омъжа.
Може би той ще се появи тази вечер.
Ще ме прегърне силно и ще ме отведе далеч.
Скъпа моя, Маря Дмитриевна!
Добре дошли!
Всички Ви очаквахме! - Лельо Маря!
Наташа, нека те погледна.
Както виждам все още ходиш боса.
И аз бих го правила, ако можех.
Елате тук, младежо, къде са Ви обноските!
Елате да поздравите Наташа. - Пиер!
Много се радвам да Ви видя.
Мислех, че сте в Париж. - Да, бях там.
Но не можех да пропусна именният Ви ден.
Честит празник, Наташа! Донесох Ви подарък.
Благодаря Ви. - Това са ноти за пиано.
Нали все още свирите? - Дори повече от преди.
Погледнете, майко!
Не съм Ви виждала толкова отдавна. Разкажете ми всичко за себе си.
И за Париж. - Всичко ли?
И за обучението си... - Знаете, че нямам тайни от Вас.
Радвам се, че Пиер се върна. - Аз настоях да се върне.
Вероятно знаете, че баща му, граф Безухов, е тежко болен.
Как е, докторе?
Боя се, че няма надежда, княз Курагин.
Татко, нека си вървим, не понасям всичко това.
Не! Не се тревожи, скъпа моя.
Разбирам, че не е приятна гледка,
но трябва да се уверим, че никой няма да провали "Големия финал".
Защо се тревожите? Нима не сме ние единствените му наследници?
Не, не съвсем. Графа има много деца.
Разбира се, всички са незаконни. Но графа много държи на едно от тях.
Изпрати го да учи в Париж. - И какво от това?
Едно писмо до царя е достатъчно,
за да признаят този син като законен наследник.
Трябва да се уверим, че това няма да се случи.
Наташа, за Бога!
Гостите ще пристигнат всеки момент. - Идвам, майко.
Настоявам да танцувате с мен поне веднъж.
Знаете, че не мога да танцувам.
Няма по-лош танцьор от мен.
Честно казано едва познаваме Ростови.
Бихме могли да си тръгнем по-рано и...
И да се приберем вкъщи.
Един бал на ден е достатъчен за дама във Вашето състояние.
Андре, неприятно ли Ви е, че дойдохме на този бал?
Не ми е неприятно, любов моя. Истинско мъчение е.
Не вярвам на очите си! Княз Болконски! Каква чест!
Щастлив съм да Ви приема в дома си. Отдавна не съм Ви виждал.
Но често виждам баща Ви.
Предайте му поздрави следващият път, когато го видите.
Считайте го за сторено, граф Ростов.
Графиня Ростова, ще ми окажете ли честта?
Само вижте кой е тук!
Този лицемер Курагин.
Управлява богатството на Безухов толкова дълго, че го счита за свое.
Сигурна съм, че няма да допуснете подобно нещо.
За нищо на света.
Пиер ми е скъп. Искам да се уверя, че бъдещето му ще бъде осигурено.
Не смея да споря.
Мисля, че е много умен младеж. - Може и да сте прав...
Добър вечер.
Пиер! - Андрей!
Какво правиш тук? - Знаете как е.
Дори стар мечок като мен понякога излиза от бърлогата си.
Не очаквах да Ви видя тук.
Съпругата ми имаше нужда от развлечение,
а аз нямах търпение да бъда оплют от злите езици.
Брат Ви в армията ли е? - Все още не.
Нямаш шансове с нея, приятелю. Това е дъщерята на Василий Курагин.
Жени като нея не си губят времето с хора като мен.
Не знае какво губи!
Познаваш ли дъщерята на граф Ростов? Съпругата ми искаше да я поздрави.
Наташа ли? В момента танцува.
Последният път, когато видях граф Безухов,
той изяви желание да види сина си.
Утре ще им уредя среща. - Утре?
Искате да кажете, че синът му се е върнал?
Разбира се. Ето там е.
Княз Курагин, граф Безухов е мой много добър приятел
и аз ще се погрижа последното му желание да бъде изпълнено.
Разбира се.
Жалко, че няма как да разберем какво е последното му желание.
Не се тревожете за това. Доколкото знам е съставено ново завещание.
Синът Ви получи ли вече повишение?
И аз бих направил същото.
Не Ви забелязах.
Моля да ми простите, ако съм Ви изплашил.
Не, не сте. Дойдох само да си взема нотите за пиано.
Ще ни посвирите ли тази вечер?
Да, баща ми ме помоли.
Сигурен съм, че това ще го направи много щастлив.
Надявам се и на Вас да Ви бъде приятно.
Разбира се. Ще ми бъде приятно.
Извинете ме, но...
Трябва да тръгвам.
Извинете.
Не забравихте ли нотите?
Колко съм глупава!
Ето ги.
Благодаря.
Ваше Превъзходителство, пристигна офицер от царската гвардия.
Иска да говори с Вас.
Много е талантлива. - Да, така е.
Извинете. Пристигна писмо за Вас.
Благодаря.
Наташа, ако обичаш!
Дами и господа, бих искал да Ви помоля за малко внимание.
Княз Андрей Болконски,
ще ни окажете ли честта да съобщите новината на всички?
Току-що получих писмо, в което ме уведомяват,
че цар Александър е заявил,
че Русия ще се включи във войната срещу Наполеон
на страната на Австрия.
Защо всички мъже отиват на война?
Защо не могат да живеят без нея?
Не разбирам.
Моля Ви, нека си вървим.
Погледни Николай.
Нищо няма да го спре да отиде на фронта.
Не можеш да си представиш какво изпитвам.
Напротив, мога.
Тази вечер се случи нещо.
Тази вечер? Какво се е случило?
Срещнах мъжа на мечтите си.
Още щом погледнах в очите му и...
Разбрах, че съм влюбена в него.
Но Наташа, той... - Знам, женен е.
Съпругата ми не се чувства добре.
Бих дала всичко, за да съм на мястото на съпругата му.
Защо искате да отидете на война, Андрей?
Ако хората воюваха само по собствено убеждение
нямаше да има войни.
Нима това ще е лошо?
Не.
Но за съжаление светът не е устроен така.
Освен това аз се отправям на война, защото животът, който водя тук -
обществото, баловете... Този живот не ми е по сърце.
Лиза? - Наистина не Ви разбирам.
Не искам да споря с Вас.
Но, Андре, отношението Ви към мен се е променило толкова много.
С какво го заслужих?
Може би е по-добре да си вървя. - Не!
Княгиня Болконска не би ме лишила от удоволствието
да прекарам една вечер в твоята компания.
Преди не бяхте такъв.
Защо се държите с мен като с дете?
Достатъчно!
Докторът нареди да си лягате рано.
Лека нощ, Лиза.
Никога не се жени, приятелю.
Не и докато не направиш всичко, за което си мечтал.
Ти си щастливец.
Все още си свободен. - Свободен?
За какво ми е свобода, след като не знам какво да правя с нея.
Аз съм просто извънбрачен син на граф Безухов.
Нямам име, нямам бъдеще.
А какво ще постигнеш сред пияници и комарджии?
Дочух някои неща.
Какво лошо има в това да пия с малкото хора, които ме харесват?
Които се радват на компанията ми? - Те са измет!
Ти си сред малкото добри хора, които познавам.
Раздели се с тях преди да са те погубили.
Прав сте, Андрей!
Тази вечер се прибирам право вкъщи!
Проклятие!
Къде ли го е скрил!
Ако бях на Ваше място,
бих потърсил в папката с лични документи на графа.
Къде е тази папка?
Или е нужно да ти вадя думите от устата?
Вероятно е под възглавницата на Негово Превъзходителство.
Пиер!
Доведете синът ми!
Пиер!
Присъединете се към нас.
Заповядайте, Пиер. Само Вас чакахме.
Виждате ли този човек? Това е Стивънс! Британски офицер.
Знаете ли какво каза?
Че ние, руснаците, не можем да пием като англичаните.
Така си е.
И затова Долохов реши да му докаже, че греши.
Дайте ми бутилка!
Гледайте бутилката!
За сто империала ще изпия тази бутилка ром до дъно на екс!
Докато стоя на перваза!
Не го правете, Долохов! Ще се пребиете!
Животът си е негов!
За царя!
Празна е!
Блестящо!
Сега е мой ред!
Кой ще предложи залог? - Да не сте полудели?
Слизайте! - Щом той може, и аз мога.
Разбира се, че можете. Но сега е време да посетим актрисите.
Актрисите ли? - Да, актрисите!
Обичам актриси!
За актрисите!
Пиер Безухов! - Какво правите тук?
Здравето на баща Ви се влошава. Той иска да Ви види.
Засрамете се!
Качвайте се! Качвайте се в каретата!
Побързайте, Пиер!
Моля се да не сме закъснели.
Вижте се само! В такъв важен момент!
Дръжте я здраво и гледайте да не я изпуснете!
И когато го видите се прекръстете!
Погледнете! Това е синът му.
Познахте ли го? Това е синът му.
Наистина ли? - Да, дошъл е специално от Париж.
Това е синът на графа.
Граф Безухов.
Това е Вашият син.
Пиер!
Синът ми!
Целунете ръката му.
Вървете!
Татко, благодаря Ви,
за това, че ми позволихте да Ви видя.
Толкова отдавна искам да Ви видя.
Какво има?
Какво се опитвате да ми кажете?
Писмо до царя.
Признал Ви е за законен син, Пиер!
Признали сте ме за Ваш син? Ваш законен син?
Сине мой!
Не!
Приемете най-искрените ми съболезнования, граф Безухов.
Какво?
Баща Ви вече го няма, момчето ми. Сега Вие сте граф Безухов.
Надявам се да бъда Ваш приятел и съветник
и да Ви служа така вярно, както служих и на него.
Проверете дали е закрепен добре.
Къде се губи това момче?
Хвали се с униформата си пред Петя. - А къде е Наташа?
Николай!
Не така. Събери краката.
Много умно. Звучиш като истински войник.
Каретата е тук.
Вече?
Значи трябва да тръгвам. - Не и преди да говориш с някого.
Хайде, Петя. - Искам да остана тук с Николай.
Ела с мен.
Какво правят там? - Това ще бъде нашата тайна.
Не бива да казваш на никого. Разбра ли ме?
Ще умра, ако нещо ти се случи.
Няма да те забравя! Обещавам!
Николай, къде си?
Трябва да тръгвам.
Николай!
Пиер!
Колко хубаво, че пристигам на време. Не исках да го изпусна.
Ето ни и нас, майко.
Дори граф Безухов е тук. - Това не е граф Безухов,
а скъпият ни Пиер. - Благодаря Ви, Наташа.
Такъв и искам да си остана. - Много съжалявам за баща Ви.
Имах късмета да говоря с него преди да почине.
Николай!
Благодаря, че дойдохте, графе. Благодаря за всичко!
Обещай ми, че няма да поемаш напразни рискове!
Разбира се, че няма, майко. Всичко, което искам, е да бъда войник.
Трябва да тръгваш.
Ако останеш още малко, майка ти може и да не те пусне да тръгнеш.
Да живее Русия! Да живее цар Александър!
Сякаш беше вчера, когато го държах в ръцете си.
Недей да тъжиш, Соня. Той ще се върне. Ще видиш!
Това е истински дворец!
Защо никой не идва да ни посрещне? - Баща ми сигурно е зает.
А сестра Ви Маря? - Вероятно също е заета.
Андрей. - Какво има?
Баща Ви ме харесва, нали? - Той харесва всички ни.
По свой начин.
Всички сте се събрали! Добре дошли!
Татко.
Напълняла сте! Това не е хубаво.
Разходка! Трябва да ходите на дълга разходка всеки ден.
Животът в провинцията ще Ви се отрази добре.
Как е здравето Ви, татко?
Не са здрави само глупците и развратниците.
От сутрин до вечер съм зает. Въздържан съм - затова съм здрав.
Слава Богу! - Бог няма нищо общо с това!
И сега какво, войнико? Готов ли си да победиш Бонапарт?
Поне се увери, че сте го убили!
Иначе скоро и ние ще сме негови поданици.
Генерал Кутузов ще поеме командването на нашата армия.
Ще се присъединим към австрийците.
Браво, добре замислено.
Наистина се радвам, че си решил да заминеш.
Дългът преди всичко!
Моля да ме извините. Не се чувствам добре.
Татко, разрешете да отида с нея. Изморена е, пътували са цял ден.
Вървете!
А вие, мадам Буриен? Какво правите още тук?
Вървете при тях! Оставете ме насаме със сина ми.
Лоша работа...
Какво има? - Как така какво?
Съпругата ти! - Не Ви разбирам.
Не е нужно да се преструваш пред мен. Всички са еднакви.
Хванат ли те веднъж, никога повече няма да бъдеш свободен.
Грижете се за нея, татко. За това я доведох тук.
Докторите казват, че раждането ще бъде трудно.
Когато дойде време да ражда, пратете да доведат акушер от Москва.
Разбира се.
Но ако природата не помогне, никой друг не може.
Кога заминаваш?
Утре.
Добре.
Запомни, Андрей!
Ако те убият, ще страдам ужасно.
Но ако науча, че си се държал недостойно,
няма да понеса срама!
Нужно ли беше да го казвате?
Андрей! Андрей!
Искам да ти дам нещо.
Обещай ми, че винаги ще го носиш!
Знам, че не вярваш в тези неща, но...
Направи го заради мен!
Грижи се за Лиза. - Съпругата ти е истинско съкровище.
Доста е капризна.
И двамата знаем, че тя не иска да живее в провинцията.
Но ти живееш тук, нали така?
Андрей,
ти си добър във всяко едно отношение,
но мисля, че съдиш другите прекалено прибързано.
Всички си имаме слабости.
Прекалено си добра. Баща ни винаги е бил строг с нас.
Но с теб бе безпощаден.
Помисли малко и за себе. Опитай се да бъдеш щастлива.
Само ако можеше да си толкова щастлив, колкото съм аз...
Права си.
Не съм щастлив.
Лиза също.
Но най-лошото е,
че не знам защо.
Андрей!
Моля Ви, не тръгвайте днес! Моля ви!
Лиза, изпълнявам заповеди. Нямам друг избор.
Моля Ви, не ме изоставяйте!
Обещайте ми, че ще се върнете! Че всичко ще бъде както преди!
Обещайте ми, че отново ще ме обичате.
Сбогом, Лиза.
Защо? - Той ще се върне.
Елате, да влезем вътре.
Никога повече принцеса Клес не показала чувствата си
към херцогът на Немар. Отказала се от светския живот
и повече никой никога не чул нищо за нея.
Колко тъжно.
Само си представи какво е да прекараш остатъка от живота си
в плен на спомените си. - Било е невъзможна любов.
Не е вярно.
Няма нищо невъзможно.
Всичко е зависело от тях двамата и доколко са вярвали в любовта.
Но когато срещна княз Андрей, знаеше, че е невъзможно.
Разбира се.
Понякога го сънувам.
И се моля никога да не се събудя.
Наташа, не бива да го обичаш! - Знам.
Не трябва.
Но не мога да се самозалъгвам.
Един момент, моля.
Още един крепостен акт.
През целия си живот не съм подписвал толкова много документи.
Старая се да Ви облекча от това бреме,
но сега сте един от най-могъщите земевладелци в Русия.
Това означава и големи отговорности.
Прав сте, но искам да правя и други неща,
освен да подписвам документи. - Какви например?
Искам да подобря живота на работниците.
Да строя училища, църкви, болници. Такива неща.
Колко новаторски идеи имате, Пиер. Особено в сравнение с баща ми.
Надявам се, че все още да мога да Ви наричам Пиер.
Анатол!
Надявам се, че нямате нищо против и аз да Ви наричам Пиер?
Разбира се, че не. - Наричайте ме Елен.
Трябва да сте поласкан, Пиер.
Не обръща никакво внимание на другите ми приятели.
Като познавам останалите ти приятели, Анатол,
не съм изненадан.
Обичате ли рози? - Да, розите са прекрасни.
Знаете ли, че най-красивата Розова градина в Москва е Ваша?
Жал ми е за Вас. - Жал Ви е за мен?
Имате толкова много задължения. Не Ви остава време да се забавлявате.
Права сте. Човек си мисли, че ако наследи богатство,
ще може най-после да си почине. Но не е така.
Може би Ви липсва местенце, където да може да си починете.
Да се почувствате у дома си.
Каква красота!
И какъв прекрасен аромат!
Наранихте ли се? Нека Ви помогна!
Няма нужда, само драскотина е.
Това е нищо
в сравнение с болката от несподелената любов.
"Всичко се промени.
Сякаш попаднах в един непознат свят.
Свят, в който никой не се интересува от идеите ми.
Най-прекрасното момиче на света проявява интерес към мен.
Преди не бих се и осмелил да мечтая за нея.
Чувствам се привлечен от нея. Но съм безсилен.
Не разбирам защо.
Ако бяхте тук, щяхме да можем да поговорим за това."
Евтини ботуши! Погледнете!
Почти са износени.
В лагера ще ни трябват нови провизии, генерал Кутузов.
Ако вярвате в това, значи вярвате на всичко, скъпи ми княз Болконски.
Най-важното е войниците да са отпочинали преди битката.
Преместете палатката от тук, Иванов! Задава се вятър от юг.
Денисов! Престанете да си губите времето.
Елате да поиграем карти. - Не мога да си го позволя, Долохов.
Винаги губя.
Ниска цена за това, че Ви приех в компанията си.
Кой е този господин? - Николай Ростов.
Многообещаващ кадет. - Участвахте ли в битка вече?
Все още не ми е била предоставена възможност.
Най-добрата подготовка за битката с Наполеон е
една игра на карти с Долохов.
Ще се пробвате ли?
Чудя се какво ли е изгубил той?
Вероятно този австриец просто се е загубил.
Елате!
С какво мога да Ви помогна? - Искам да говоря с генерал Кутузов.
Генерал Кутузов е на конференция.
Милостиви Боже!
Генерал Кутузов, пред Вас стои злощастният Мак,
главнокомандващ австрийската армия.
Мак, сега трябваше да сте в Улм заедно с армията си.
Армията ми вече я няма, генерал Кутузов.
Устроиха ни засада и избиха всички.
Наполеон е вече тук!
Елате!
Елате тук!
Дайте на хората няколко часа почивка, след което им съобщете
да се приготвят за тръгване!
Отстъпваме ли, генерале? - Разбира се, че отстъпваме!
Нали не мислите, че искам да ме сполети съдбата на Мак?
Господа!
Кой командва тук?
Ротмистър Денисов, хусар от Павлоград. На Вашите заповеди!
Съберете хората си, ротмистър. Тръгваме на зазоряване.
Вашата задача ще бъде да рушите мостовете след нас.
Да, сър!
Какво? - Мълчете!
Отстъпваме без дори да сме се сражавали?
Това е позорно! - Ростов, нали така?
Да.
Имате късмет, че познавам баща Ви!
Ще се престоря, че не съм чул нищо.
Какво Ви става? Да противоречите на адютант на генерал Кутузов?
Всички са еднакви!
Защо не ни позволят да се бием? - Не чухте ли какво каза?
Ще бъдем най-отзад! Когато французите ни настигнат,
ние ще бъдем първите, по които ще стрелят!
Това са французите!
Артилерията! Ще атакуват всеки момент.
Време е да си свършим работата!
Бягайте! Бягайте! По-бързо!
Готови!
Огън!
Моля ви, не ме оставяйте тук! Не!
Моля ви! - Всичко е наред!
Писмо за граф Ростов. - Благодаря.
Всичко това е много странно.
Наполеон влиза във Виена, нашите войски отстъпват...
Значи ли това, че войната е свършила?
Боя се, че не, скъпа ми графиньо.
Със сигурност ще има битка.
Самият цар ще се присъедини към армията.
Какво Ви е?
Извинете ме, просто утре е рожденият ден на Николай.
Не се тревожете, майко, той е добре.
Чувствам го.
Има писмо! - С печат от полка на Николай!
Графе.
Но не е неговият почерк. - Какво чакате, татко? Прочетете го!
Пиер, моля Ви, прочетете го Вие. Аз не мога.
"Мили майко и татко,
простете ми, че не съм ви писал от толкова дълго време,
но за нещастие не можех да използвам дясната си ръка.
Раниха ме в битка.
Сега съм в болница и се чувствам много по-добре.
Ръката вече почти не ме боли, така че скоро ще ме изпишат.
Получих повишение. Сега съм офицер.
Нямам търпение да се върна в полка си. Обичам ви! Николай. "
Ранен е! - Повишили са го в офицер!
Прочети го още веднъж, Наташа! Моля те! Прочети го още веднъж!
Добре е. Раната вече почти не го боли. Надява се скоро да го изпишат.
Благодаря ти, Боже!
Скъпа ми графиньо, скоро ще можем да празнуваме!
Лесно е да приемаш близките си за даденост,
докато не осъзнаеш, че може да ги изгубиш.
Това е така. Радвам се, че Николай е добре.
Ужасно съм Ви сърдита.
Толкова рядко ни посещавате.
Права сте.
Но дори аз нямах представа колко много ще се промени животът ми.
Пиер!
Познавам Ви достатъчно добре. Знам кога лъжете.
Тази вечер, например, вместо да останете при нас,
ще отидете на приема на княгиня Елен.
Баща й е мой управител.
Затова бях поканен.
Тогава защо не ми казахте?
Какво криете?
Нищо.
Наистина ли няма нищо?
Да не би да сте влюбен? - Дори не знам какво е любов.
Това не е вярно! Не може да е вярно!
Любовта е във всеки от нас.
Когато я намерите, сам ще разберете. - Но как?
Ще Ви прободе ето тук, точно под сърцето.
Готова съм.
Срещате се вече от няколко дни. Защо още не ти е предложил?
Кой знае какво се върти в главата му. Знаете какъв е.
Как изглеждам? - Завърти се.
Ако това не го накара да се реши, нищо друго няма да може.
Всички очакват годежът ви да бъде обявен тази вечер.
Да сложим край на тази несигурност.
Днес княгиня Елен има имен ден. Бих искал да вдигна тост в нейна чест.
Желая Ви много щастие!
Нека получите цялото щастието, което заслужавате.
Да не са размислили? - Не, майко.
Как може да си помислите такова нещо.
Просто са млади и се притесняват. Нужно им е време, майко.
Каква прекрасна вечер. - Да, така е.
От години не съм празнувала така имения си ден.
По-добре да отидем при гостите.
Страхувате ли се да останете насаме с мен?
Разбира се, че не.
Понякога ми се струва, че се опитвате да прочетете мислите ми.
Имате право.
Ами ако съм влюбен във Вас?
Аз съм жена, граф Безухов.
И като всяка жена мечтая да се омъжа.
За някой... - За някой, който ме обича.
Обичам Ви! - Поздравления!
Не бих могъл да Ви опиша колко съм щастлив да имам зет като Вас.
Скъпа моя, не можеше да си избереш по-добър съпруг.
Благодаря Ви, от все сърце. Елате!
Така сте много по-красив.
Пиер! Бихте ли си свалили очилата?
Простете.
Толкова е красива! - Дори прекалено красива.
По собствена воля ли дойдохте тук,
за да сключите брак с Елен?
Приемам, че сте тук по собствена воля.
Вижте! Вече са тук! Да вървим! Бързо!
Защо плачете, Ростов?
Самият цар и австрийският император са дошли да ни поведат към битката.
Това трябва да Ви радва.
Разбира се, че ме радва.
Бих умрял за този човек!
Хиляди пъти!
Значи трябва да бягаме, за да можем да избегнем битката?
Да. Страхувам се, че е така.
Но рано или късно ще трябва да се бием.
Ако искаме да играем по правилата на Наполеон - да.
Ако искаме да ги победим, трябва да ги подмамим на изток, към планините,
докато не се изтощят напълно. - Говорихте ли за това с царя?
Разбира се.
Отговори ми да не се меся.
Но ако вярва, че австрийците ще му помогнат да победи, дълбоко се лъже.
Армията е прекалено изтощена, за да продължи.
Бонапарт направи огромна грешка.
Оттегли армиите и артилериите си от селата Кобелница и Соколница.
Смятаме да се възползваме от това като се спуснем от хълма Працен.
Ще разположим цялата армия от южната страна.
Ще ударим слабото им място.
Простете, генерале.
Но така няма ли да оголим собствения си фланг?
Ами ако французите превземат хълма и устроят обсада?
Армията ни ще бъде разцепена.
Този план е одобрен от двамата владетели.
Генерал Кутузов също не изрази никакви възражения.
Генерале!
Господа,
заповедите са ясни.
Продължавам да смятам, че е глупаво.
Но вече е решено какво трябва да се направи.
Сигурен съм, че всеки от нас е готов да изпълни дълга си.
Остана само да обсъдим...
Знаете ли кое е най-важното преди една битка?
Добрият сън.
Аустерлиц...
Тук ще бъде написана историята! Моята история!
Историята на Русия! Историята на целия свят!
Виновен ли съм, че единственото, което жадувам, е слава?
Милостиви Боже, какво да правя?
Смърт, рани, загубата на семейството -
нищо не ме плаши.
Човешкото страдание е без значение, щом е в името на славата.
Бих дал всичко за един миг слава,
за тържеството над хората, за обичта на онези,
които не познавам и няма да познавам.
Генерал Кутузов, какво още чакате?
Не вярвам, че са оставили хълмовете без защита.
Но нали ще нападнем Наполеон изненадващо? Не е ли такъв планът?
Да, Ваше Величество.
Тогава приложете този план в действие! Започвайте!
Да, Ваше Величество.
Мисля, че нещо се движи в мъглата.
Може и да се движи, може и да Ви се е сторило, Ростов.
Това не ни засяга.
Лоши новини, Ваше Величество!
Французите са изтеглили армиите си от Виена.
Какво значение има това? Няма начин да стигнат до тук,
преди битката да е свършила. - Няма как да сме сигурни в това!
Пресвета Богородице!
Тръгвайте, Ваше Величество! Тръгвайте веднага!
За какво говорите?
Французите!
Бягайте, Ваше Величество! Бягайте от тук!
Генерале! Ранен ли сте? - Моята рана е този позор!
Спрете ги, Болконски! Не им позволявайте да се оттеглят!
Дръжте позициите!
Бийте се!
За Русия! След мен!
Колко тихо пълзят облаците.
Не тъй, както ние тичахме, викахме и се биехме.
Но как не съм забелязал до сега това високо небе?
И колко съм щастлив, че най-после го опознах.
Война, слава... Всичко, което някога съм жадувал,
вече не ми е нужно.
Всичко е без смисъл,
всичко е измама, освен това безкрайно небе.
Ето една прекрасна смърт!
Викали сте ме.
Татко?
Андрей е загинал.
Получих писмо от генерал Кутузов.
Видял го е с очите си.
Не са открили тялото му.
Били са твърде заети да бягат.
Страхливци!
Татко... - Съобщи на съпругата му.
Загинал е като герой. Върви!
Точно навреме. Елате!
Усещате ли как рита?
Да.
Какво има? - Нищо.
Боли ли Ви? - Не.
Ще ми помогнете ли да стигна до леглото?
По-добре ли се чувствате? - Да.
Има ли някакви новини?
Не.
Никакви.
Искаше ми се Андрей да беше тук.
Страхувам се, че няма да е тук, когато бебето се роди.
Къде тръгнахте? Почакайте! Почакайте!
Не мога!
Николай! Почакайте ме!
Майко!
Николай! - Майко!
Николай се върна!
Петя!
Николай!
Татко! - Николай!
Наташа!
Соня, ти как си? - Добре, благодаря.
Това е ротмистър Денисов. Човекът, който спаси живота ми.
Ротмистър Денисов, благодаря Ви!
Благодаря Ви толкова много! - Наташа!
Не карай човека да се чувства неловко!
Такова нещо може да се случи само в тази къща.
Ротмистър Денисов, това е сестра ми - Наташа.
Сега се радвам, че Ви спасих живота.
Вярвах, че мога да разчитам на приятелството Ви.
Скоро ще Ви върна жеста.
Не се безпокойте за това. Има ли някакви новини за Андрей Болконски?
Всичко, което знам, е, че беше при Аустерлиц по време на битката.
Съжалявам.
Австрийците много ни разочароваха!
Царят обвинява генерал Кутузов за всичко.
Ами Наполеон? Вината не е ли изцяло негова?
Извинете, бих искал да Ви представя на капитан Долохов.
Не виждате ли, че съм заета?
Той е мой стар приятел! Помолих го да остане при нас за няколко дни.
И дори не сметнахте за нужно първо да ме попитате?
Моля Ви, опитайте се да бъдете любезна.
Радвам се да се запозная с Вас, графиньо.
Съпругът ми ще Ви покаже стаята Ви.
Моля да ме извините, чакат ме.
Не се тревожете, не бих искал да Ви безпокоя.
Съпругата Ви е много красива.
Жалко е, че предпочита да е в компанията на глупаци.
Ненавиждам тези приеми!
Благодаря Ви за гостоприемството.
Елате, ще Ви покажа стаята Ви.
Какъв прекрасен ден!
Влюбена съм!
В кого?
Как може да ме питате в кого?
Николай!
Не е нужно да ми обещаваш нищо.
Знам, че мина много време. Не искам да се чувстваш задължен.
Ако вече не изпитваш...
Ти си ангел! Аз не те заслужавам. Това е истината!
Танцувате много добре, ротмистър Денисов.
Не се знае кога пак ще имам възможността да танцувам.
С Николай трябва да се върнем в полка.
Толкова скоро? Не може ли да останете още малко?
Много бих искал, но е невъзможно.
Надявам се да не си помислите, че злоупотребявам с добрината Ви,
ако аз... - Ако Вие какво?
Ще се омъжите ли за мен?
Какво каза? - Точно след като танцувахме.
Как смее! - Не се ядосвайте!
Вината не е негова!
Наташа, влюбена ли си в него? - Не!
Кълна се! Не съм му давала никакъв повод!
А може би съм!
Може би допуснах грешка! Държах се толкова глупаво!
Успокой се, мила!
Не искам да си има неприятности заради мен!
Какво да правя?
Моля да ми простите, графиньо! Трябваше да говоря първо с Вас.
Да, трябваше.
Но семейството ни Ви е много признателно.
Затова ще Ви простя.
Действах прибързано.
Всички сте толкова мили и...
За момент си помислих, че...
Знам, че не трябваше, но не можах да го избегна.
Не се отчайвайте.
Винаги ще бъдете добре дошъл в нашия дом.
Много е хубаво някой да Ви каже, че Ви обича.
Някой ден ще се случи и на Вас.
Сигурна съм.
Още ли го няма? - Всичко ще бъде наред!
Аз ще Ви помогна!
Княжна!
Докторът е тук! Идва!
Андрей!
Жив си!
Маша!
Андрей!
Лиза?
Ела с мен!
Дишайте, дишайте!
Влез!
Бог е милостив!
Лиза!
Аз съм...
Какво ми сторихте?
Защо?
Време е!
Ела с мен! Ела!
Моля те, остави я.
Всичко ще бъде наред.
Остави я.
Спомням си, когато се роди княжна Маря.
Тогава също нямаше лекар.
Но всичко мина добре.
Изглежда са сгрешили, така ли?
Нека те погледна!
Да!
Жив си!
Но поне умря по достоен начин, което е хубаво.
Малцина успяват да загинат като герои и да оживеят, за да разказват.
Татко,
отсега нататък между мен и Лиза всичко ще се промени.
Това е хубаво. Така и трябва да бъде.
Не я обичах както заслужава.
Съдбата ми даде втори шанс и този път няма да го пропилея.
Не! Остави жените да си свършат работата! Остави ги!
Ела, Андрей.
Андрей!
Простете ми, любов моя.
Простете ми!
Това е ужасно!
Андрей е успял да се прибере в къщи точно преди съпругата му да почине.
Къде е бил през цялото това време?
Бил е спасен от френски лекари.
Трябва да го посетя. И то скоро.
Ще дойдете ли с мен?
Много бих искала, Пиер, но имам ангажименти.
Покани, които трябваше да приема. Ще ме очакват.
Нека чакат. - Не.
Вървете при приятеля си. Ще се справя и сама.
Много добре.
Защо не излезете навън?
Грее слънце, може да се разходим заедно.
Имам главоболие.
Това не е за първи път.
Да не би да сте бременна?
Бременна? Глупости!
Нямам намерение да имам деца!
Най-накрая се успокои.
Толкова много прилича на теб.
В живота има и други неща, освен армията.
Винаги си се интересувал от толкова много неща.
Водех живота, който баща ни избра за мен.
Но сега...
Андрей!
Пиер!
Знаеш ли какво е да се чувстваш виновен, че обичаш някого
и точно когато си решил да оправиш нещата...
Да си там, до нея, и да държиш ръката й, докато умира.
Разкажи ми за себе си,
за брака си.
С Елен сме много различни.
Щастлив ли си? - Животът ми се промени.
Имам много планове.
Искам да подобря животът на селяните.
Щастлив съм, когато правя другите щастливи.
Защо не останете за по-дълго? - С удоволствие.
Веднага щом времето се оправи, ще обиколя именията си.
Искам да видя как вървят реформите.
Реформи? Браво!
Какви реформи по-точно? - Строя училища,
освобождавам селяните, уча ги как сами да се грижат за земите си.
Такива неща. - Какво? Това е безсмислено!
Обричате ги на нещастен живот.
Не! Най-лошото, което може да направите,
е да им дадете правото да избират!
На селяните трябва да се заповядва какво да правят!
В противен случай ще се разболеят или ще се пропият.
Нали така, Андрей?
Ако Пиер вярва, че тези реформи са необходими,
то тогава трябва да ги направи.
Пиер, мислех си...
Защо не вземете и Андрей с Вас и не му покажете именията си?
Каква чудесна идея!
Погледнете!
Какво има?
Погледнете каква красота!
Природата е тази, която ни кара да мечтаем.
Вярвате ли в живота след смъртта?
Бих повярвал.
Стига да можех да повярвам в този живот.
Аз съм по-скоро като този стар дънер,
който не се променя с времето.
Не съм съгласен.
Повярвайте ми, приятелю, животът е пълен с изненади!
Трябва да се живее.
Трябва да се обича.
Трябва да се вярва.
Не толкова бързо! Внимавай!
Вижте я само как язди!
Коя е тя? - Не я ли познахте?
Това е Наташа Ростова.
Пиер и княз Болконски!
Каква приятна изненада! Ще останете ли при нас?
Тъкмо отивахме към имението ми в Рязан.
Реката е заляла брега. Пътят ще е затворен поне седмица.
Защо не останете при нас?
Този казак е дъщеря ми.
Соня, Соня, познай кой пристигна току-що!
Княз Андрей!
Не може да бъде! - Той е! Погледни!
Облечи си новата рокля! - Защо?
Подходяща е за случая! Повярвай ми!
Нима е възможно човек да е толкова щастлив?
За Наташа ли говорите или за графа?
Елате!
Елате да танцувате с нас.
Пиер!
Соня, ела!
Ела да видиш това.
Това е най-прекрасната луна, която някога съм виждала.
Хайде, ела.
Не ти ли се иска да скочиш толкова високо, до луната?
Не, не бих направила подобно нещо.
Иска ми се княз Андрей да можеше да я види.
Може и да я вижда.
Сигурно ужасно е страдал.
Как е възможно човек като него вече да не се усмихва?
Не вярвам в това!
Сигурна съм, че един ден, той отново ще е щастлив.
Каква прекрасна луна!
Чувствам се сякаш политам.
Андрей, какво правите? - Не мога да остана цяла седмица.
Обещах на Николушка, че ще се върна сутринта.
Скоро пак ще се видим! Обиколи именията си.
Аз трябва да се върна в Лисие гори.
Сбогом, приятелю.
Ние представляваме две от най-могъщите държави в Европа.
Съдбата на континента днес зависи от нас.
Съюз между Франция и Русия. Старата империя и новата.
Новата може да промени хода на историята.
И да вдъхне живот на старата.
Но старата би могла да бъде стабилна основа за новата.
Този съюз ще изолира и отслаби Англия.
Ще донесе свобода, равенство и братство на цяла Европа.
Вярвам, че мирът ще продължи,
докато и двете страни спазват условията на договора.
Всичко е толкова красиво!
Мислиш ли, че той е тук?
Кой знае.
Би трябвало да е тук, ако иска да отпразнува мирът.
Това е холандският посланик.
Това е Каленкур, от Франция.
Графиня Безухова.
Андрей!
Пиер! Извинете ме.
Не знаех, че сте в града.
Сперански ме помоли да участвам в комисията за новите военни реформи.
Все още не съм решил дали да приема поканата.
И междувременно, ето ме тук.
Погледнете! Наташа Ростова. Помните ли я?
Защо не я поканите на танц? Сигурен съм, че ще бъде поласкана.
Граф Ростов. Графиньо Ростова.
Ще позволите ли да танцувам с дъщеря Ви?
Разбира се, княз Болконски.
Ако сега се обърне и погледне към мен...
Какво казвате?
Ако сега се обърне и погледне към мен, ще бъде моя съпруга.
Не съм казал нищо.
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: TwinsTeam